67 



äro trädstammar, som på vildariies vis blilvit fällde genom 

 eld eller lörbränning kring roten. Har landet under denna 

 tid haft inbyggare, mäste det varit en vild folkstam, som ej 

 känt metallernas bruk. Af de större djuren tillhöra Renen, 

 Bäfvern, Elgen dessa perioder. Men från Ekperioden har 

 man flera minnesmärken af menniskohand, och mot dess slut 

 finnas äfven . mänga yxmärkte stammar; vi äro benägne an- 

 taga, att ett åkerbrukande folks (Götiskt eller Celtiskt; nam- 

 net är för vårt syfte likgiltigt) bosättning i landet samman- 

 faller med Ekperiodens sednaste tid. Ett folk, som egt me- 

 tallvapen, har troligen varit verksammaste orsaken till utro- 

 tande af de under Ekperioden lefvande större oxarter och 

 andra ädla djur. Att Tallen i nordligaste delarne af Jutland 

 ännu bibehållit sig till den tid, då landet fick en befolkning 

 med fasta bostäder, skulle man lätt kunna sluta deraf, att 

 der, men uti inga andra delar af landet, förekomma orters 

 namn, såsom Furuby, Tyrestad o. s. v., hvilka häntyda på 

 en då varande tallskog, ehuru hvarken något minne eller någ- 

 ra urkunder bevarat berättelse derom. Vi hafva ännu i dag 

 bevis, att en äldre period der längre fortfar och en yngre 

 sednare inträder; så saknas der Boken, under det Alen fram- 

 träder i stor yppighet. Men intet yttre förhållande ingriper 

 så mäktigt i ett lands fysiognomi och vegetation, som dess be- 

 sittningstagande af ett åkcrbrukande folk. För att undanrödja 

 urskogen, tillgriper man det våldsammaste medlet, elden, som 

 vildt frossar i de gamle murkna stammarne och just deri- 

 genom bereder vägen för inträdet af en ny vegetation. Vi 



