76 



ka för folkspråkets, hvilka innerligen äro förenade med språ- 

 kets hela byggnad, med fädrens mythologiska begrepp och 

 uppfattning af naturen. Huru målande är icke detta Svenska 

 Hven, Islänska Uvini, som härmar vindens sus i dess vippa, 

 jemfördt med det Tyska Windhalm, Latinarnes Spica venti, 

 Grekernes Lévef-i-ayQÖgig^ Och som exempel, huru växt- 

 namnen bilda stammar till andra, mer abstrakta benämnin- 

 gar, må blott nämnas Bok till bok (liber), Tof till tufva, tuf- 

 vig, Vide till vidja. Tåg till tåg (funis), Lind till linda 1) m. fl. 

 — Hittills har man under närvarande namnförbistring hjelpt 

 sig med de Latinska namnen; men, skall Ortkunskapen en 

 dag ingå i Svensk bildning, så måste man ock ega faststäl- 

 da, inhemska namn, och då nu växtkännedom måste inhem- 

 tas i Tekniska och Landtbruks-skolor, der de Latinska nam- 

 nen förblifva stumma ljud, är behofvet deraf trängande. Vis- 

 serligen hafva vi betydliga samlingar af provins-benämnin- 

 gar; men dessa, som dels äro tillfälliga, dels förvexlade och 

 förvridne, erfordra den noggrannaste kritiska granskning 2); 

 visserligen hafva ock flere försökt införa systematiska be- 

 nämningar, men vanligen utan historisk forskning, finkänslig- 

 het för språkets lagar och villkoren för nya namns inträde i 

 folkspråket 5). Jag utbeder mig här få framlägga grunddra- 

 gen af mina förberedande studier till en ordlista öfver Sven- 

 ska växtnamnen, ehuru teckningen måste förlora sitt behag 

 och egentliga värde, då det icke här kan tillåtas anföra de 

 enskilda drag, som skulle gifva lif och vetenskapligt värde 



