71 



ät taflaii *). Ämnet är icke blott al" Botaniskt ,och praktiskt 

 intresse, utan tillika af ethnografiskt och linguistiskt, hvarföre 

 vi önskade, att det från denna synpunkt upptoges af en skick- 

 ligare hand. Vi äro fullt förvissade, att frän urtiden återlju- 

 da ännu i dag i vara inhemska växtnamn minnen från alla 

 språkets åldrar. 



Ty naturen var mensklighetens första, hulda Lärarin- 

 na. Folkens barndomsminnen frän denna tid återspeglas i 

 språkens prisma. Liksom naturen i flötsbergens vexlande 

 lager bevarar afbildningar af sin stigande utveckling un- 

 der längst förrunna verldsäldrar, så bevara äfven språken 

 i naturalstrens nanm prof af sin stigande utveckling under 

 skilda tidsskiften. Såsom herdar och landtmän berodde våra 

 ättfäders bestånd, mer än i våra dagar den enskildes, uteslu- 

 tande på deras bekantskap med naturen, hvarföre ock de ut- 

 märktare naturalstren måste vara bland de första föremål, 

 som egt egna namn, sedermera bildande roten till mer abs- 

 trakta begrepp **). Naturföremålens, liksom familjelifvets be- 

 nämningar äro i språken de mest oförgänglige, under det ut- 



*) I ett bihacs; skola vi bifoga iiägra speciellare uudersökniugar ocli 

 exempel (dessa afso de i texteu iuförde Arabiske siffrorna), ehu- 

 ru blott en ringa del af våra anteckningar kunnat upptagas. Oänd- 

 ligen mer föresväfvar oss i ett dunkelt minne, likt det panorama, 

 som förbiskymtar den febersjukes fantasi. 



•) Våra stadsboar känna fa inhemska naturalsters namn, om icke un- 

 der ett utlänskt-, slättens veta föga liera- men i atlägsna skogsbyg- 

 der och fjälldalar fortlefver ännu fädrens bekantskap mod naturen. 

 Rusticos et montanos homines intcnogare oporlet, sade för flero 

 sekler sedan en gammal Botanist. 



