72 



trycken för taiikans och känslans skiftande rörelser oupphör- 

 ligen vexla. Då naturen än i dag företer lefvande minnes- 

 vårdar, äldre än pyramiderne eller något menniskoverk, bör 

 det ej förundra oss, att naturalstrens namn förete språkprof, 

 äldre än någon handskrifts eller hälleristnings. Utmärkte språk- 

 forskare hafva visat, att en nära öfverensstämmelse eger rum 

 mellan alla Indogermaniska språk i benämningarne på famil- 

 jens leder, husdjuren o. s. v. Vi äro förvissade, att detta i lika, 

 om icke högre, grad eger rum i trädslagens och de utmärk- 

 tare växtalstrens namn, naturligtvis med den skillnad i uttal, 

 som är bunden vid hvarje språks lagar *). Att samma namn 

 uti olika länder, med andra naturalster, blifvit öfverflyttade på 

 skilda, men förvandta arter, må icke förundra oss, då vi dagli- 

 gen förnimma, huru Europeiske nybyggare till aflägsna verlds- 

 delar medföra hembygdens växtnamn och öfverflytta dem på 

 andra i deras nya hemland växande snarlika. Ursprungligen in- 

 nefatta ock de äldste namnen flera liknande föremål, som först 

 efter folkens förgrening blifvit närmare, men olika bestämda. 

 Största delen af våra verkliga Svenska växtnamn äro ge- 

 mensamma för alla Germaniska språk; en stor del tillika för 

 alla eller de fleste Europeiska, med uteslutande af de stam- 

 skilde Finska och Baskiske A). För de sednare eller de all- 



') Desse måste förutsättas bekanta; blott augäende de Slaviska, f. e. 

 (Je Ryska, må anmärkas, att de ofta uppsluka första vokalen, såsom 

 Chmäl, Humle, Kminn, Ium>miu, — eller då namnet börjas med 

 vokal, öfvergår det anline;en till å-ljud, såsom Olcha = M, Osina. 

 Osi/m ■= As|), eller fåi det ett inledningsjod, såsom Jablon = Äp- 

 len, Jnscn -:= Ask o. s. \. 



