74 



ren («Frutnentum germanicum» Plinlus). Af dess forntyska 

 namn, beslägtadt med Mesog. Havi (= gräs, vårt hö), bilda- 

 de Romarne med sydligare uttal Avena; men Celterne egde 

 redan detta sädesslag under namn af Ate, hvarmed det Än- 

 glosax. Oat synes närmast beslägtadt *). Bjugget, fornn. och 

 Danska Bygg, är Nordens äldsta sädesslag, liksom mjödet dess 

 äldsta gästa dryck; namnet är ock egendomligt för Norden och 

 betyder endast säden, det odlade, af fornn. byggja, så, odla. 

 Ju längre vi kunna framtränga mot urtiden, dess större öf- 

 verensstämmelse eger rum; af alla mig bekanta språk hafva 

 likväl inga så väl bevarat de urgamla stamorden som de Nor- 

 diske, emedan dessa språk, aldrig öfversvämmade af främ- 

 mande eröfrares, förblifvit rena i sin rot. Deraf förklaras, 

 huruledes hos oss bevaras ännu i dag månget stamord, som 

 i de beslägtade utdödt eller blott i ett och annat fortlefver. 

 Liksom forn-germaniska mytherne fullständigast upptecknats 

 i Norden, synes denna äfven erbjuda den rikaste och renaste 

 källa för de äldre Germaniske växtnamnen **). Vårt allmoge- 



*) Bokhvetet kom först med Sarraceneroe (frumentum sarracenicum 

 hos äldre författare) till Europa, hvarför namnets etymologi uti 

 nuvarande språk är uppenbar. 



**) Det har ofta förundrat mig, att ingen blaud de mängfrestande 

 Tyskarne i sednare tider lemnat uppmärksamhet ät de bland 

 allmogen uti de måoga Tyska dialekterne lefvande växtnamnen, 

 hvilka för vart ämne skulle vara högst upplysande. Visserligen 

 upptagas f. e. hos Menens och Koch i DeiUschl. Fl. åtskilliga 

 namn, men så sammanbiaudade från olika åldrar, olika orter och 

 med Botanisternes sjelfdiklade, att de för historiskt-linguislisk syn- 

 punkt äro utan all användbarhet. Våra källor hafva varit de äl- 



