8i 



gelskt uttal), Brimbär Götliarikes (oriktigt tjdt ined Brink- 

 bär), Brombär (Tyskt uttal) och Brumbär, det ursprungligen 

 nordiska, sannolikt af fornn. brum, löf, emedan bären sitta 

 bland löfven, som för de buskartade Rubi är högst karakte- 

 ristiskt. Men äfven inom Skandinavien framträder samma 

 namn under olika form; våra Oxelbär benämnas på Danska 

 Axelbär, pä Norska Asalbär; men dä oxeUander äfven på Dan- 

 ska benämnas Axeltänder, och på Island både alla bär och oxel- 

 tand heta jaxl, så inser man lätt, att alla fått sitt namn af 

 oxelbärens likhet med en oxeltand. Tången benämnes vid 

 Sveriges ostkust Kläder, ett forngöth. ord, men vid vestku- 

 sten ända upp till Island Tare, ett rent Celtiskt ord, som re- 

 dan i första seklet upptecknades af Dioscorides bland Celterne 

 i Gallien [TavQnv:t) såsom namn på flytande vattenväxter. 

 Måhända kan man häruti finna ett spår efter vestkustens förd- 

 na Geltiska befolkning. Men i det hela äro växtnamnen i 

 Danska, Sydsvenska och Norska språken sä lika, att de kun- 

 na hänföras till samma stam; endast de egentliga Svea-nam- 

 nen af vi ka betydligare frän de förre (närma sig dock i Norr- 

 land de Norska) än till och med de Anglosaxiska och Isländ- 

 ska. Dessa Svea-namn synas betydligen yngre än de före- 

 gående; de hafva vanligen sin rot i nu lefvande språket, f. 

 ex. Smultron, af smälta (det Norska Molter med ett omslags 

 s; jemför mälta, smälta, hvilka i folkspråket ofta äro likbe- 

 tydande). I alla andra Germaniska dialekter, till och med uti 

 Isländskan och i Slaviska språken, benämnas de Jordbär, na- 



6 



