SS 



turliglvis i öfversätttiitig. Som egendomliga Svea-namn må 

 äfven n*ämnas Odon (ännu i 17:de seklet skrefs Odens bär, 

 se Bromel. Chl. Goth.), Lingon (Ljungi)är), men Göthernes 

 Slinnon är samma namn med ett omslags s; Gethark, Fräken 

 o. s. v. Afven Tall är okändt för Sydskandinaverne, men är 

 det Isländska deal. 



Efter denna sammanträngda Öfversigt öfver växtnamnens 

 utbredning och ålder utbedja vi oss ytterligare få tillägga en 

 öfversigt af Svenska växtnamnens olika källor och en derup- 

 på grundad fördelning i sex olika klasser. 



1. De ojemförligt vigtigasle äro de ursprunglige, vanli- 

 gen monosyllabiske stamorden, hvaraf vi ega öfver 200 be- 

 varade. Dessa stamord äro en ovärderlig skatt, emedan en- 

 dast genom dessa det blir möjligt att erhålla ren, inhemsk 

 benämning; ty endast urtiden kan skapa, nutiden blott om- 

 gestalta det gifna ordförrådet. De ingripa dessutom djupt i 

 hela språkets byggnad genom sina härledningar (med någon 

 finkänslighet för modersmålet känner man sig med dem be- 

 fryndad), då nybildade eller främmande ord, utan samband 

 med språkets rot, alltid qvarstå som olösliga ljud och svårli- 

 gen riktigt kunna vinna burskap. Hvilken Svensk förnim- 

 mer icke af sjelfva ljudet, att Stagg, Starr. Vass äro sträfva, 

 stickande gräs; Hven, Tåte), Säf åter veka och mjuka. Men 

 deras märkvärdigaste egenskap är dock deras bildsamhet att 



