83 



både genom böjning *) och sammansättning kunna bilda nya 

 och ändock bpgriph'ga namn 14). Men ännu en annan egen- 

 fiet tillkommer Svenska språket, hvarj)S jag företrädesvis ön- 

 skade fästa uppmärksamlieten, nemligen att det till en del 

 ännu bibehålht sin ursprungliga bildningsdrift, att ännu i dag 

 sjelf bilda nya stamord. Naturliga förklaringen af detta sken- 

 bara under är den, att språket af ett sammansatt namn bort- 

 kastar subjectet och af praedicatet bildar ett nytt stamord, 

 såsom vi annorstädes visat vara förhållandet med de gamla 

 klassiska, hvilka från adjectiver iklädt sig substantiv form. Sä 

 hafva Starr, Slok, Kämpe uppkommit af Starrgräs, Slokgräs, 

 Kämpegräs o. s. v., såsom de ännu i dag i systerspråken be- 

 nämnas. Men icke alla ord kunna bortkastas; ört, rot, blad, 

 d. v. s. de, som afse en enskild del, kunna icke uteslutas; 

 men språkets art fordrar, att då subjectet uttrycker hela väx- 

 tens utseende, f. ex. träd, gräs, blomma, bortfaller detsamma; 

 så blir Krageblomma i sammansättning Gullkrage, Prestkrage 

 o. s. v. — Mänga, äfven äldre, af nuvarande språkbruk knappt 

 förklarlige, stamord synas så uppkommit, f. ex. af den för al- 

 la Germaniska språk gemensamma namn-familjen |)o, såsom 



*) Denna saknar icke en viss analogi med starka verbers. Länke ar 

 en p3 vatten flytande växt, f. e. Calluriche; men en, som upp- 

 växt i vatten och sedan förekommer på ullorkade ställen, benäm- 

 nes Lunk {-= Montis), och en annan, alltid dränkt ned i vattnet, 

 Lönke (= Foutinalis). Bäde i begrepp och ljud förnimmer jag nå* 

 got praeteritum i det audra och participium i det tredje. Enhgt 

 uppgiften i Liljebl. Sv. Flora synes hela stammen endast tillhöra 

 Småland. 



