»8 



raid, Siiene infläta, hvars uppblåsta blomfoder äfven liknar 

 en^börs '). Vanliga Svenska nannnet är pungar. 



Ur dessa trenne skilda källor nppkommo i språket ofta 

 trenne olika namn på samma växt, så att f. e. Angelikan el- 

 ler Engelsörten, skriftspråkets medeltidsnamn, i vissa provin- 

 ser kallas Quanne [Färö. Quön, hl. Hvönn), redan berömdt 

 i Norska Konungasagan; i andra åter Slöke, af Isl. Slökje, 

 Sloka = ränna, pipig. Af vida underordnad vigt äro 



4. Nysvenskans namn och de äldre sammansatte, som 

 till bildningsprincip med dessa öfverensstämma och i det nu- 

 varande språket hafva sin rot och förklaring. Men mänga 

 af dessa äro mycket gamla; flera förekomma redan i våra 

 äldsta skriftliga öfveriemningar från medeltiden, f. e. Harpe- 

 strengs Lsegebog från trettonde seklet, och många i allmoge- 

 språket bruklige återfinnas redan hos Abbedissan Hildegard 

 från Bingen kring år lOOO, till och med i Carl den Stores 

 Capitularia 18). Men de måste dock alla hänföras till samma 

 klass. Så länge ett namn tillhör ett lefvande språk, är det 

 underkastadt beständig, godtycklig vexling, öfverflyttas lätt till 

 ett annat föremål eller utbytes mot något mer passande. 

 Derjemte bildas efter växternes användande, växtställe och 

 andra tillfälliga anledningar allt jemt nya namn 18); men de 



*) Alla Europeiska ord på Tar, såsom Tara, Tariff, Tariffa tn. fl., sy- 

 nas hafva Arabiskt ursprung. Arabiska växtnamn på inhemska 

 växter äro flera, såsom ^Berberis (Sv. Surtorn), Senap. Sjkoria, 

 Ribs o. s. v. — Thlaspi åter heter pa Svenska Penninggräs, 

 \ . i Fornsv. och i Sv. Lagboken Skjerffrö, p3 Danska Skillingar. 



