89 



hafva aldrig någon allmännare utbredning och sällan fastätälld 

 tillämpning på någon viss art. Af denna art är massan af 

 våra flitigt upptecknade provinsnamn; men deras antal kan 

 lätteligen mångdubblas *). Det är dessa, som oftast upptagas 

 i våra Svenska ordböcker, der de likväl icke förtjena inrym- 

 mas, såsom Aborregräs, Gårdsgräs, Hönsgräs, Abramsrot o. 

 s. v. Som vi lefva i denna formations-period, kunna de icke 

 af oss fastställas; först i en aflägsen framtid visar sig, hvilka 

 i språket qvarstå, stelnade till verkliga namn. Endast de e- 

 ga något egentligt värde, som äro öfversättningar af fornsprå- 

 kets äldsta namn (se ofvan) eller äro införlifvade med folk- 

 sägner, såsom Mannablod, Danskablod för Sambucus Ebulus; 

 men som växten i längst aflägsna tider på Anglosax., liksom 



*) Man jemföre Horr Kröningssvärds förtjecstfuUa Flora Dalekarlica, 

 der folknamnen med synnerlig omsorg äro upptecknade; hvarje 

 socken har en stor mängd egna växtnamn af denna art. Uppta- 

 ger man nu tillika alla förvexliiigar och de olika uttal, samma 

 namn hafva i olika provinser, bhr antalet oändligt. Dessa måste 

 derföre ej särskildt anmärkas, utan återföras till riktigt Svenskt 

 uttal. Derjemte bör anmärkas, hvad jag sjclf erfarit, att då man 

 efterfrågar folksnamnen på växterne, diktar stundom den tillfrå- 

 gade, då namnet är okändt, ofta för tillfället ett nytt namn, som 

 i dess tycke kan vara på hållet. Emedlertid kan vetenskapsman- 

 nen ofta afundas folket dess fina instinkt att dervid träffa på ett 

 af så äkta Gormanisk rot, att man frestas antaga det. Magister 

 Holmgren tillfrågade en torpare i Roslagen, hvad han kallade 

 Conferva Mgagropila, och han svarade Pompelon. Det upply- 

 stes sedan vara diktadt för tillfället, men hvem igenkänner ej der- 

 uti förvandtskap mod det Friesiska Pompe, frukten af Nymph£ea 

 (och Ulva pruniformis?)? 



