91 



i olika landskaper. Vi ega således sex olika inhemska väx- 

 ter, som benämnas Käringtänder ^ och ännu flera efter blom- 

 ningstiden, f. e. Midsommars-, Johannis-, S:t Hans-blomster. 

 I ett land med sä omvexlande klimat som Sverige, måste al- 

 la dylika benämningar förändras med olika breddgrader. Så 

 kallas Ranunculus i Vestmanl. Majblomster, i Vesterb. Mid- 

 sommarsblomster. Ännu mindre kunna för vetenskapliga skrift- 

 språket antagas poetiska tänkespråk, f. e. Förgät mig ej, Jung- 

 frun i det gröna, Natt och dag. Brud och brudgum, Men- 

 niskans lif o. s. v. — Förgät mig ej, liksom det helt och 

 hållet främmande Ranunkel, har visserligen Tegnérisk aucto- 

 ritet för en ordlek (den förra benämnes i S. Sverige Jung- 

 fruöga, den sednare Smörblomster); men i en Svensk ord- 

 bok synes det mig snarare böra upptagas som ett symboliskt 

 uttryck under förgäta, än som sjelfständigt växtnamn 19). 



S. En ny källa för Svenska växtnamnen bereder Hor- 

 tikulturen, som årligen införskrifver nya namn ur Tyska blom- 

 ster-katalogerne, vanligen de Latinska med Svensk ändelse. 

 Med det allmännare vaknade sinnet för blomsterodling spri- 

 das dessa mycket lätt och nedtränga äfven till allmogen. Så 

 hör man i blomstergårdar endast Primuler, Anemoner, Ge- 

 ranier, Eriker o. s. v., ehuru alla dessa hafva gamla, inhem- 

 ska och i vårt tycke mycket vackrare namn, Hvifva, Sippa 

 (af Sipr), Näfva, Ljung. Att de förra ej kunna anses för 

 Svenska namn, behöfver knappt anmärkas; också försvin- 



Nakna jungfrur hafva stimulerande, lieltande, narkotiska egeu- 

 skiiper, ehuru detta om namda växter Hr fullt riktigt. 



