94 



eller, i fall detta skulle blifva nödigt, härleda dessa ur Forn" 

 nordiska språket, liksom de vetenskapliga ur Grekiska och 

 Latin; ty blott antikens språk ega nödig bestämdhet och bild- 

 samhet. Men de blifva knappast nödige, emedan de gamle 

 raonosyllabiske stamorden innefatta vanligen flera, i vissa de- 

 lar öfverensstämmande, växter, f. e. Arv *); tillägges nu detta 

 ett träffande biord, så igenkänner man lätt, hvilken växt som 

 menas, om än man icke förut hört det, blott man känner 

 växten. Den som känner Hvitsippan och Blåsippan, igenkän- 

 ner på detta sätt Gulsippan af blotta namnet. Stammen till 

 hvarje växtnamn måste vara ett förut i språket varande be- 

 grepp; minnet får derigenoni ett stöd i det redan bekanta. 

 Må man blott uppfatta slägtbegreppet, icke efter Botanister- 



*) Detta mycket kollektiva namn innefattar nästan alla bredbladiga, 

 saftiga, mest enåriga, nedliggande växter, som växa pä odlad jord, 

 såsom Stellaria media j Holosteum, Ana^allis, Veronica agre- 

 stis m. fl. Vi tveka om det härledes af avvum, forun. arbi, eller 

 af arvj arf efter skörden. Märkvärdigt är, att alldeles de sam- 

 ma, fast mycket olika, växter, som i Skandinaviska språken be- 

 nämnas Arv, alla i England benämnas Chickweed (och i vestliga- 

 ste Skandinavien Kiker?j läs: Tjiker). Alt det Dakiska Kei-ker hos 

 Dioscorides dermed är beslägtadt, tveka vi knappast. Afven i 

 Tyskan synes Miei-e, i vidsträckt mening, alldeles emotsvara det 

 Skandinaviska Arv. Mira har liksom tiera Tyska namn: Fulloni, 

 det Tyska Faulbom, Sambucus; Slietom = Schlehedorn, Pruuus 

 spinosa, hos oss vunnit burskap på Gottland, der eljest många de 

 äldsta nordiska former bäst bevarats i språket, såsom apald, for 

 apel, jemte en underbar blandning af främmande Tyska, Arabi- 

 ska, Slaviska växtnamn. Sä är det Gottlänska Neha, Naikon = 

 smultron, uppenbart det Ryska Nika, bär. 



