99 



kojorna jagar man de med det tillbakaströmmande hafvet fly- 

 ende fiskarne. — Man eger här hvarken boskap eller mjölk 

 till näring; icke ens vilda djur att strida med, då minsta bu- 

 ske är bortspolad af vind och våg. Af sjögräs och kärrtåg 

 (Juncus) flätas här snören till fisknät. Vid den med händer- 

 na uppsamlade dyn, torkad mer af vind än af sol, upptinar 

 man sin mat och sina af Nordanstormen stelnade lemmar *). 

 TiH dryck uppsamlas regnvatten i kojornas cisterner. Och 

 likväl skulle detta folk anse sig för sia f var, om de införlifva- 

 des med Romerska folket.« — Huru annorlunda nu efter 18 

 sekler! På vågornas fordna tummelplats bölja nu gyllene skör- 

 dar, och ur slammet, der fisken fordom jagades, hafva rest 

 sig rika, med lustparker omgjördlade städer, sköna minnes- 

 vårdar af snillets, arbetets och natursinnets i förening mäk- 

 tiga segrar. Blott folkets frihets-kärlek och natursinne haf- 

 va aldrig förkolnat. Ty jemte sin frihets-kärlek fäste Frie- 

 serne framför alla andra folk Romarnes uppmärksamhet ge- 

 nom sin kärlek till natur och blommor; genom sin örtkun- 

 skap {BQuavvi^tr^ Diosc.) räddade de en Romersk här undan 

 en härjande farsot. Och, då andra fordna folk förde krigiska 

 sinnebilder i sina vapensköldar, förde Frieserne fridens eller, 

 i likhet med de gamle Egyptier, efter Isis' invandring, Lotus- 

 blommor eller sjöliljor. Det är ett arf från de gamle Frie- 

 ser, att Holländska provinsen Zeeland ännu i dag förer Vatten- 

 liljor i sitt vapen; det är ett fideikommiss från fädrens dar, att 



•) "cibum et septentrione rigentia viscera iiriint." 



