105 



benämningen på dess användande uppkonuneu deraf. Liksom det 

 Latinska scirpo uppenbart härledes af Scirpus (och ej tvär- 

 tom), så härleda vi med Herr Dybeck hnda af Lind. Men 

 namnet Lind har sedermera äfven bUfvit tillagdt ett vida skildt 

 barrträd, Barr-linden = Linden med barr, derföre att detta 

 i likhet med Lind lemnar bast. Detta ämne var det första 

 man egde att använda till lindning, innan man erhöll linet; 

 linnekläder ansågos likväl länge för högst kostbara. Några 

 äldre författare sammanbinda derföre lin med lind. 



2. De äldsta källor vi ega för våra Svenska namn äro 

 väl en del Läkeböcker från medeltiden intill 17:de århundra- 

 det; men denna källa är icke ren, icke härledd ur Svenska 

 folkspråket, om den än upptager några de vanligaste namnen, 

 hvarföre Linné med skäl lemnade den utan allt afseende *). 

 Ehuru Rudbeck, Tillands m. fl. upptogo äfven Svenska namn, 

 lemnade Bromel i sin Chloris Gothica den första samling af 

 större värde. Linné antecknade folknamnen flitigt under sina 

 resor, och i dess Flora Suecica finner man dem samlade; «Bond- 

 «botaniken«, säger Linné, «är icke alltid att förakta, och hafva 

 wbönderne, åtminstone här på landet, sina egna namn på mest 

 «alla örter. Jag tog en beskedlig bonde med mig ut på än- 

 «gen, som der kände långt flera örter, än jag förmodade, och 



*) Så väl i medeltiden som hos nämde, efter Tyskan skrifvande, för- 

 fattare är ortogrtifien så obestämd, att man sällan finner något 

 namn riktigt stafvadt eller ens lika hos samme författare, så att med 

 undanlag af vissa hvarje tids egenheter dernppå föga mera vigt 

 är att lägga än på ortografien i våra dagars pigbref. 



