108 



öfrige finnes ingen jeniförelse-punkt. Mycket är i sednare ti- 

 der inkommet ur Romanska språken. 



5. Då Österländska språken för oss äro främmande, haf- 

 va vi icke velat ingå deruti, ehuru förledande det är efter 

 Ritters m. 11. forskningar. Att så väl till enskilda namn (f. 

 ex. Sanskr. Cana, stammen till Cannabis och alla öfriga Euro- 

 peiska namn, Sanskr. calama = calamus, Sanskr. Bhurga 

 = björk m. 11.) som uti allmänna benämningar stor öfver- 

 ensstämmelse eger rum, är redan förut tillräckligen bekant. 

 Elefantens namn, på Sanskr. Fil, förekom alldeles oförändradt 

 i Fornn. språket. Men, då Indiens växter helt och hållet afvika 

 från våra, kan ingen stor likhet väntas i enskilda namn, stör- 

 re uti Fornpersiskan och i Medien. 



6. Weber (Ind. Stud. p. 5S7) söker härleda både Hve- 

 tets och Rågens namn af Sanskr. Vrihi, vårt Ris, hvilket lik- 

 väl synes osannolikt. Hvetets, fornn. hweiti, härledning af 

 Mesog. hveitis, eller Sanskr. cveta, hvit, är otvifvelaktig. Las- 

 sen i Ind. Alterth. I, p. 245 angifver, att äfven Riset i Indien 

 skiljes i tvenne hufvudslag, neml. det hvita och det röda. 

 Hvetets namn på Sanskr. är gödhuma =s jord-rök (fumus); 

 Rag'i åter benämning på ett annat sädesslag, Eleusine cora- 

 cana. Rågens namn, som utbredt sig från norden mot sö- 

 dern, saknas i Latinet, men finnes i alla Germaniska språk, äf- 

 ven Lettiska, Slaviska, till och med infördt i Finska. 



7. Att större delen af de Fornnord. ord, som Grimm i 

 sin ofta åberopade Geschichte der Deutschen Sprache, p. 7S7 

 och 758, anför såsom utdöda, ännu verkligen i allmogens språk 



