i09 



fortlefva, åtminstone i härledda ord, anse vi sannolikt; mer 

 än hälften äro oss såsom sådana bekanta. Klase, fler, glora 

 m. n. äro så allmänt kända, att de icke behöfva särskildt an- 

 märkas. I Finveden, återfinnas flera såsom: 



Hattr i hadda sig väl eller illa = uppföra sig etc. 



Hik i hinka = fördröja, 



Nipr i näpen, 



Linni i Linne, Lindorm, ett fabulöst underdjur. 



Bil i uttrycket «bia en bil» = vänta en kort stund, 



Brum i brumris = ris efter löfqvastar, som användes 

 till fårs och getters utfodring under vintern. Detta ord har 

 jag dock endast hört af en gammal person under min barn- 

 dom. 



Hylr i hölj (Jmfr. Molbecks Danska Dialect-Lexicon). 



Lon i löna, t. ex. svedan, värken lönar. 



Dorg i dorja gäddor = fånga gäddor med krok. 



Skan i skanta = hugga barken af träd, och skant =3 

 barkfallet träd (detta liksom fler m. fl. äro de enda der bruk- 

 lige benämningarne på ifrågavarande föremål). 



¥ok, fyka vanligast i Skåne; måhända kan äfven hit räk- 

 nas Slippr i Slippskodd = Kippskodd m. fl. 



I fjälltrakter äro gälen, fönn m. fl. väl bekanta ord; på 

 Gottland m. fl. st. buna i bunkäng = sidländt, och flera an- 

 dra ord; tabt i Dalarne allmänt Tadå. Andra återfinnas i or- 

 ters namn, t. ex. Skagi, men de flesta i växtnamn. Smäre 

 för Trifolium, Söl för större alger (jmfr. Aasens Norske Lex.) 

 äro flerestädes allmänt bruklige; brum (i brumbär), glis (i 



