117 



knuta, hvilket vi anse fur rätta ortografien för de i Dalar- 

 ne brukliga namnen Garntora, Galentora o. s. v. pä Achillea 

 millefolium. 



Mit,ovka — Thymus Serpyllum. Aromatiskt doftande 

 växter benämnas gemensamt i allmoge-språket mysk, äfven 

 ifrågavarande växt. 



^'OX(.ici = Sambucus Ebulus erinrar genast om allmogens 

 olma, hvilket säges om stark uppstigande ånga, egentl. från 

 gäsande drycker. Lukten af Sambucus Ebulus motsvarar full- 

 komligt detta begrepp, och namnet Olmgräs tillägges stundom 

 Spircea Ulmaria, som till utseende och lukt liknar Sambucus; 

 dess vanligare namn är likväl Mjöd-ört. 



'Oquicc liksom nöXnovii synas vara bildade efter Gre- 

 kiska namnen. 



TTQiadrjXa = Bryonia alba. Ett gammalt, collectivt namn 

 på slingrande växter är i Svenskan Vriendel, Vrivendel (Hwir- 



iiämda tid råkat i förakt, närmaste steget till glömska. Så länge 

 "trolipackor, iöfjerskor, skogsrå, sjörå, tomtegubbar och mer så- 

 dant" qvarstodo i den gamla katekesen, ansåg mången för en re- 

 ligiös pligt att tru på desamma. Stundom framglimma de dock 

 ännu, såsom kolet glorar ur askan. Jag erinrar mig frän min barn- 

 dom lifligt, buru i Femsjö by stor uppståndelse blef för några hop- 

 trasslade växt-knippor, som funnos i en hö-ljreda. De benämdes 

 Gautoror (Gant-tofvor?) och ansägos ditlagde, för alt "förgöra" 

 boskapen. Kn "klok" gubbe rådde att kasta dem på elden, dä 

 trollpackan skulle af röken tvinyas inlinna ^ig. Sagdt och gjordt. 

 En förut illa ber^-ktad soldathustru inträder med begäran att få 

 låna mjöl; med möda undgick hon "gantoiornas>" öde. 



