121 



återfinnas, om vi egde fullständigare kännedom af språket. 

 Då just de delar, som vanligen bilda sammansatta namn, så- 

 som blomma, blad, ört, rot o. s. v., i det närmaste öfverens- 

 stämma, kunna dylika nästan haft samma ljud i Mesogöthi- 

 skan — och dessa sedermera förändrat sig med ordens ut- 

 tal. Vi skola här nedanför endast upptaga några få, som i 

 n.v. språk sakna förklaring; några sluta sig likväl sä nära 

 fornnordiska språket, att man äfven derutur kan härleda dem, 

 ehuru det synes oss lämpligt att gå så långt tillbaka till urkäl- 

 lan som möjligt. Så är -ten i Mistelten det Mesog. tains, Isl. 

 ten = quist; Raus Mesog. vårt Rör, i Dalarne Rä; ma re i fle- 

 -ra namn, så väl i Mesog. som Fornnord. språken haf; Snara, 

 Snärjegräs af Mesog. snorjo. 



Brake och Bräkne af Mesog. brikan (brak, brekun), bryta. 



Gräs i en mängd örters namn har den Mesog. betydel- 

 sen af ört, Gräs, icke Nysvenskans gräs. 



Nässla, äldre näthla, af Mesog. nethla, nål. 



Rönn, äldre Runn, af Mesog. rinnan (rann, runnan), rin- 

 na; ej af röd! 



Stärkebär af det föreslagna Mesog. Staurkjan. 



Starr af Mesog. Slairo, steril, ofruktsam. 



Slingsel af Mesog. Stiggan (stagg, stuggun), men ej stagg; 

 ty det Mesog. stagg uttalas stäng. 



Svamp (Mesog. Svams) af Svimman (svam, svummun), 

 simma, emedan namtiet ursprungligen tillhör Spongierne och 

 i sin nyare betydelse är till och med obekant i mänga lands- 

 orter. I äldre folkspråket heta svampar Sopp af Isl. Sveppr 



