123 



och mellersta Sveriges *); man kan nästan vara viss, att åter- 

 finna de sydsvenska i förstnämda språk, om de saknas i Svea- 

 språket, såsom Jordbär, Hyll, Alant, Glis, Flagg, Blink och o- 

 taliga andra. De flesta af dessa äro ursprungligen gemen- 

 samma; men några såsom Sutt för det Svenska Sälting, Thrift 

 m. fl. synes i sednare tider af sjöfarande öfverförde till Sven- 

 ska kusterne. I ett gammalt Anglonormaniskt Glossarium från 

 början af 1200talet, infördt i Wright och Hallmells Reli- 

 quiaj Antiquae Lond. 1841, finna vi en mängd af våra pro- 

 vins-benämningar, såsom Mugwrt för Artemisia, men det 

 Tyska Wermod för Absinthium, Horsminte (Mentha), Katt- 

 minte =3 Kattmynta; Harefot (Geum rivale), Lek = lök, Blod- 

 wurt = blodrot, Cresse = Krasse, Musere = Musöra (Pi- 

 losella), Clovere = Klöfver, Ellarne = Elna eller Ilenaträd 

 (Viburnum), Wulvesfist (Lycoperdon, som långt sednare af 

 Tournefort är bildadt efter folknamnet), Doder = Dodra (men 

 i Sv. Gamelina, här Cuscuta), J)istel = tistel, Nettle = nässla, 

 Älne (Alant) = Inula, Nute = nötter, Grinnil i Svenska gri- 

 na-mot-sol, Hundestunge = hundtunga, Weibrode = vägbre- 

 da, {)efe-f>orn = Svefre-J)orn (i Saemund. Edd. 192), Henne- 

 bone (Hyoscyamus) jemte många flera, att förtiga flera ur 

 Romaniska språken **). Men upptecknaren måste varit klen 



*) Jmf. dock Munch om det fallos nordiske språks udseelse i An- 

 Dal. f. Nord. Oldkunsk, -1840, p. ä-iO och följande. 

 **) Men äfven dessa äro i (lera fall lärorika, f. ex. Murberren för Mo- 

 rus, hvaraf klart ses Mullbärets namn af Morus. Afvenledos alt 

 finna för Viola (odorala) appel-leaf, såsom bestyrkande af vårt 



