126 



ra, Sysslor, Säf, Tall (Isl.), Tof, Trägjan, Tåtel, Tåg, Tok, Tö- 

 rel, Tolta, Vass, Velamsrot (nyare Vänderot), Väpling, Visil. 

 Zymbel är väl af Tyskt ursprung. Man skulle taga inånga 

 andra för stamord, om ej subjektet i sednare tider bortfallit, 

 såsom Monke för Munkehatt, Kämpe för Kampegräs, Slok 

 för Slokgräs o. s. v. 



14. De flesta mer speciella växtnamn bildas genom sam- 

 mansättning med de enkla stamorden, men äfven genom des- 

 sas flexion, antingen genom ny vokal eller tillagd ny än- 

 delse, såsom Arre af Al, Eknas af Ek, Klält af Klint, Glimster 

 af Glim (Isl. Glimmr), Svickra af Squattram o. s. v., eller genom 

 nytt inlednings-ljud, såsom Narf, nägde af arv, smultra af mol- 

 ta, stut af tuta (Smal. Tjuton, i Norrl. stut). Den ofvan anför- 

 da stammen po visar exempel på bägge slagen; mer regel- 

 bundna äro flexionerne Lonke, Lunk, Lönke; Molla, Mall, 

 Mellre o. s. v. En af de största stammar är éo, hvilken sy- 

 nes genomgå alla äldre språk, i Slav. bob, i Bask. baba, i Cel- 

 tiskan efter Dioscorides po-nem, i Forntyskan både bona 

 (för böna) och pi-pos för Artemisia, så att möjligen två skilda 

 stammar sammanflutit, ehuru det i Svenskan är omöjligt skil- 

 ja dem, då Artemisia vulgaris benämnes både Gråbo, Gråbö- 

 na och bönerot utan all åtskillnad. Möjligen vore rättast ta- 

 ga de utlänske införde eller odlade bönorne ^Faia, Phaseolus) 

 för ett helt annat ord (bona) än det inhemska (pi-pos), ehuru 

 man jemfört de sednares blomhufvuden med bönor. 1 detta fall 

 sammanfölle det inhemska Bo med bo, nidus, emedan en mängd 

 blommor sitta inom ett bo. Sammansättningar deraf äro Gråbo 



