131 



Ehuru originalet är Danskt, motsvarar det samtidiga Sven- 

 ska namnen. Minsta delen af namnen äro äkta nordiska, men 

 dessa fortlefva, lätt igenkänlige; några äro af verkligt värde. 

 Jag har aflryckt förteckningen i sin helhet, dels för att lem- 

 ne ett åskådligt prof af medeltidens Botanik, dels en fullstän- 

 dig förteckning på dess materia medica. 



18. De under klassen Ny-Svenska namn sammanfattade 

 borde rätteligen fördelas i medeltids- och nyare — och en stor 

 del äro säkerligen ännu äldre, ehuru de förändrat sig ijemn- 

 bredd med språket. Flera af dem träflas nemligen redan i 

 äldre medeltids-skrifter. Som exempel deruppä kunna utom 

 andra anföras ur Abbedissans i Bingen Hildegard's (f 1180) 

 Physica följande i nyare Svenskan brukliga namn, ehuru med 

 Svenskt uttal: Wichim = Vicka (Vicia); Bachminza = Bäck- 

 mynta; Huncsdarm = Hönstarm, Weh-dystel = Vägtistel; 

 Brunnecrassum = Bruns- eller vanligare Käll-Krasse, Ha- 

 selwurz = Hasseiört; Winda = Vinda, Ringella = Ring- 

 blomma; Rimmelsschluzela = Himmelsnycklar m. fl. (Gamla ge- 

 mensamma stamord, såsom Humle m. fl., äro uteslutne). Men 

 dä det är omöjligt åtskilja dem, hänföras till fjerde klassen al- 

 la sammansatte, som tillhöra n.v. språket och efter nyare ti- 

 dens namnbildnings-princip äro bildade. Hvilka först uppstått 

 i Svenskan eller Tyskan är ännu omöjligare bestämma, utan 

 måste flera antagas för ursprungligen gemensamma, hvilket 

 häntyder på en ännu högre ålder. Det i V. Småland bruk- 

 liga Safver, i stället för Sv. Kyndel = Tysk. quendei, äter- 

 flnnes redan i Carl den Stores Capitularia (Sauina). Deremot 



