15a 



tveka vi icke antaga flera sednare Tyska namn från 14 — 

 16hundrataiet, genom Tyska Kreuter-biicher införde hos oss; 

 men till alimogon hafva de icke spridt sig, utom i städers 

 granskap, f. ex. Hedemora efter Kröningsvärds Flora; de ut- 

 dö allt mer och mer. Besynnerligt är att Linncea, denna re- 

 na typ för hvad Botanisterne kalla halfbiiskar, icke eger nå 

 got sjelfständigt, allmänt, äldre Svenskt namn. 



19. Då allmogen saknar bestämda namn för en växt, 

 använder den tilirälliga benämningar efter blomningstid, såsom 

 Vårfrudags- (Froe, Friie), Midsommars-, Larsmesse-, Persmes- 

 se-blommor — eller efter växtställe, såsom Sjögräs, Mablom- 

 ster, Sädesblomster. — Ogräs benämnas Ukrut (unkraut) och 

 Luk i S. Sverige, Etterört o. s. v. Trollbär och Ormbär äro 

 utan fastställd tillämpning benämningar på allehanda vilda, ic- 

 ke ätliga bär. Då en eljest sällsyntare växt förekommer på 

 en viss ort i mängd, är vanligt, att den i sin omgifning der- 

 af erhåller namn, såsom Kungsängs-liljor, Alsikeklöfver, Ann- 

 torpsrosor och Kastlöser på Oland för Adonis vernalis, Skum- 

 merlöfsört och Hålabäcker för Chrysanthemum segetum i Halland. 

 Den sistnämda säges vara införd från Jutland; i Jutland åter be- 

 nämnes den Brandenburgare och påstås vara införd med Bran- 

 denburgske tropparne 16S}{, och märkvärdigt nog saknas den 

 i Holstein och Mecklenburg, ty den trifves endast i sandjord, 

 men möter åter i Brandenburg. Afven benämnes stundom 

 växter efter akloka gubbar» och "gummor», f. ex. Abrams- 

 rot, Ingeborgs Predikstol o. s. v.; men alla dessa namn äro af 

 ringa spridning (lokala) och ofta föga varaktighet, så att de icke 



