i3S 



mänt i bestämd mening blifvit antagna äfvcn af folket. Nym- 

 phaea och Nuphar benämnas båda utan åtskillnad både Neckros 

 och Neckblad; men, fäster man vid den förra med stora prakt- 

 fulla blommor namnet Neckros, vid den andra med små blom- 

 mor, men mer utvecklade blad, namnet Neckblad, skall säkert 

 en hvar med växterne bekant genast uppfatta, utan anvisning, 

 namnens bruk i bestämd betydelse. 



e. I första rummet bör man afse växternas användan- 

 de hos oss, de föreställningar om de samma, som i Norden 

 äro gängse — och icke genom slafviska öfversättningar af de 

 Grekiska och Romerska namnen påtvinga Svenska folket för 

 oss alldeles främmande eller hos oss oriktige föreställningar, 

 f. ex. Svalört för Chelidonium o. s. v. 



f. Icke antaga som växtnamn benämningar, som tillhöra 

 helt andra föremål, f. ex. Vattenblädra, Fogelbo o. s. v.; de 

 i Danskan antagne Blädrerot, Nästrot m. fl. passa äfven för- 

 träffligt hos oss och uppfattas säkerligen vida lättare. Echi- 

 nospermum bör efter Svenska språkets art heta Piggfrö, ej 

 taggfrö. 



g. Icke för systematiske följdriktigheten låta förleda sig 

 att förkasta redan i språket allmänt antagne namn, f. ex. att 

 benämna smultron för Matfragar, Hunden för husulf o. s. v. 



h. Heldre upptaga gamla föråldrade namn och ord, 

 än nybildade, allmänt bruklige, men just derigenom mer sväf- 

 vande. Med de förra liksom dyka gamla barndomsminnen 

 upp igen, de fängsla uppmärksamheten ocli bibehålla sig vi- 

 da bättre i minnet än de i dagens sorl fÖrkliiigand'.'. 



