136 



Om vara inhemska naturalsters namn efter anförda grun- 

 der blefvo fastställde, i skrift allmänt antagne och lefvande 

 bland folket, vore detta af oberäknelig vinst för språket, för 

 allmänna bildningen och framför allt för det praktiska lifvet. 

 Men icke må den enskilde söka fastställa sitt godtycke; allt 

 hvad i en framtid skall blomstra, måste hafva sin rot i det 

 förflutna. Det är derföre vi så omsorgsfullt, som källorna 

 medgifvit, sökt följa växtnamnens utbildning bland våra ätt- 

 fäder allt från deras bosättning i Europa, bland Daker *) och 

 Mesogöther, Anglosaxer och Fornskandinaver; troget sökt upp- 

 fatta det rena natursinne, som i vårt folkspråk, sedan dagens 

 skum och främmande smink bli f vit frånskilde, återspeglas. 

 Med förkärlek hvila nu våra blickar på det gamla Österlan- 

 det, det ursprungliga fädernehemmet, der ännu möjligen de 

 äldsta naturljud, såsom de anförde dhu, mush, torde återfinnas. 

 Men Sanscrit var redan omplanteradt på en främmande jord, 

 mer utbildadt under samma Zon, som Hellas och Latium **). 

 Högre upp mot norden, uti bergens kyligare dalar, stod väl 

 de Germaniska folkens vagga; men ännu förlorar sig i dun- 

 kel den tid, dä de derifrån uttågade till den dåvarande nya 

 verlden, Europa. Det är en allmän lag, att folken af inre 

 naturdrift bosätta sig under samma isothermer ***) som fo- 



•) Den omtvistade frågan, huruvida dessa verkligen voro ett Gothiskl 

 folk, torde det enda ordet Haitus (se ofvan) upplysa. 

 *•) "Naturen gaf åt skildH zoner 



åt sederna sin färg, ut språken sina toner." 

 ***) Med isolhermfr tänker man sig Unier dragna öfver jorden, utvi- 



