137 



sterbygdens — och att de nordligare och Nomaderne, för hvil- 

 ka det är ett behof att ömsa bostäder, först uttåga. Så in- 

 trängde i Europa först den hyperboreiska stammen, Finnarne, 

 ännu nomader, hvarföre de af flera anses som Norra Europas 

 urinfödingar. Sedan utvandrade de sydligt om dem boende 

 Germanerne (Gelterne, motsvarande Finska folkens Lappar, vo- 

 ro de tiders Squatters) och medförde från Kurdistans och 

 Mediens dalar de der vilda sädesslagen, hvilkas inhemska 

 namn liksom trädslagens de ännu i minnet bevara. En an- 

 nan stam, med sydligare idiom, sydligare kulturväxter, öfver- 

 flyttade till medelhafvets kuster och öar, söder om den stora 

 Europeiska bergskedjan, hvilken länge var en oöfverstiglig 

 gränsmur emellan de cisalpinska och Germaniska folken. Om 

 de Slaviska folken, de mest stillasittande, de mest vid jord- 

 torfvan bundne (gkbce adscripti), från uråldriga tider bebott 

 nordostliga Europa eller de obemärkte framsmugit efter de 

 öfriga, lemnas derhän (Hunner, Mongoler, Osmaner hafva väl 

 endast varit eller äro på besök i Europa). Men sist uttåga- 

 de den heta öknens söner, Araberne, enligt isothermen ta- 

 gande vägen söder om Medelhafvet; endast pä Europas heta- 

 ste kuster, under Palmers skygd, kunde de bhfva riktigt hem- 



saude länder, som ega lika medeltemperatur. Ingenstädes börja 

 dessa så högt mot polerne som i vestliga Europa; på Norra Ame- 

 rikas ostkust måste man bosätta sig 10 gr. sydligare för att hafva 

 samma medeltemperatur som i Europa, och öster ut ■sjunker allt 

 mer och mer mot söder, så att våra stamfader der måst bo myc- 

 ket sydligare, liksom de utvandrande Fnrnpppine nu bosättn sig 

 !«ydligHre i Amerika. 



