143 



der, utvecklas ur allmänna principer. Men för dessas fast- 

 ställande erfordras icke blott moget begrundande och vidsträckt 

 forskning, utan tillika en förmåga att se föremålen i stort, 

 som icke låter missleda sig af det tillfälliga eller fäster sig 

 vid enskilda afvikelser. Alla olikheter (karakterer) äro uppen- 

 bart icke af lika vigt; öfverensstämimelse i ett stort antal un- 

 derordnade måste stå tillbaka vid bestämmande af slägtska- 

 pen för en enda mer väsendtlig. Nedanför skola vi uppgif- 

 va den af oss fastställda grunden för uppskattande af karak- 

 terernas relativa vigt; här blott antyda, att bestämmandet 

 af slägtskapen (affiniteten) och frändskapen (analogien) är för 

 hänvisandet af ett naturalsters plats i systemet lika vigtigt 

 som kännedomen om en orts latitud och longitud för dess 

 införande på kartan. Så lättfattlig denna före oss förbisedda 

 skillnad är, så fordras dock en mer omfattande granskning för 

 att inse alla följdriktiga slutsatser deraf, än man kan hoppas 

 populärt kunna framställa. 



Den stigande utveckling frän det enklaste, hvilket man i 

 den organska naturen tillika benämner det ofullkomligaste, till 

 det högre och fullkomligare äfven den flygtigaste betraktelse 

 af naturen förnimmer, har från äldsta tiden grundlagt den å- 

 sigten, att summan af alla naturalster utgör en enda samman- 

 hängande kedja. Ifrån en mer allmän synpunkt eller blott 

 ideelt uppfattad, kan denna föreställning till en viss grad vara 

 riktig; men öfverflyttar man den till enskilda delar, blir den 

 helt och hållet falsk och har derigenom också ledt till mån- 

 ga oriktiga slutsatser. För det första gifvas verkligen vissa 



