högre iiy grupp bilJar en sådan ny, sluten serie, inom hvil- 

 ken endast de ofullkomligare, minst utbildade formerna (ra- 

 dierna) beröra de öfriga, då deremot de typiske, mest utveck- 

 lade allt mer och mer allägsna sig, för att med den högsta 

 tvärt afbryta mot den Öfriga naturen. Så är uppenbart, att 

 djurkedjan icke börjar, der växternas slutar, utan tvärtom, dä 

 det endast är genom hvarderas lägsta bildningar gränsorne 

 sammanflyta, sä att de växter äro de fullkomligaste, som längst 

 aflägsna sig från djuren *). Men samma lag gäller äfven för 

 alla de följande afdelningarne, underafdelningarne o. s. v., som 

 stå på lika utvecklingsgrad; i sina lägsta stadier beröra de 

 vlsserhgen hvarandra; men de blifva egna grupper (serier) 

 just derigenom, att do derifrän allt mer och mer aflägsna sig 

 från hvarandra; ty allt, som utvecklas i samma riktning, ut- 

 gör en serie. Naturen företer derigenom en jemnt fortgåen- 



*) Det är således ett fullkomligt missförstånd, då man vid bestäm- 

 mande af växternas fullkomlighet afser deras närmande till dju- 

 ren, antingen i yttre form eller lifsfunctioner. Så satte Jussieu 

 de Diklinska växterna (bland Dicotyledoneae) högst efter analogi- 

 en med Djurriket', men dessa stä just för denna öfverensstämmel- 

 se lägst. Hermaphrnditism tillhör endast de lägsta djuren, men 

 tvärtom de fullkomligaste växterna. Irritabiliteten hos flera väx- 

 ter anvisar dem alldeles icke någon högre plats. Utom dess 

 är all sådan öfverensstämmelse med djuren endast skenbar och 

 ej verklig, utan beror endast på en yttre poetisk uppfattning, så- 

 som Papilionaceernas (ffverensstämmeise med fjärilarne, — och 

 irritabiliteten hos en del växter är något h^lt annat än djurens 

 sensibilitet. 



10 



