147 



då rörvaiidtskapeii antydes genom delarnes form m. m., fal- 

 ler den lätt i ögonen; men då den verkliga slägtskapen be- 

 ror mer på lifsyttringarne såsom utvecklingsgängen, lefnads- 

 sättet), upptäckes den endast genom reflecterande naturbetrak- 

 telse. Således är det, åtminstone ibland växterne, oändligen 

 lättare att efter vissa olikheter begränsa arter och slägten, 

 än de högre llockarne, hvilkas skillnad icke är utpreglad i 

 tal eller form. Mänga strider härleda sig deraf, att man ic- 

 ke gjort sig reda för skiljemärkens relativa vigt eller egt sä- 

 ker grund för dess bestämmande. Men hvarje systematiskt 

 framsteg är alltid tillika en riktigare uppfattning af den inre 

 slägtskapen, hvarigenom den förut antagna endast befinnes va- 

 ra en adägsnare frändskap. Alla äldre författare hänförde så- 

 ledes, liksom vanligen språkbruket, Hvalarne till fiskarnes klass; 

 men Linné insåg mycket riktigt, att denna öfverensstämmel- 

 se endast var något yttre, att de genom hela sin byggnad, 

 sin varma blod, sin respiration och alla öfriga biologiska för- 



nirgen i stort återtaga sin rätt, den enda, som lefvande kan in- 

 gå i allmänna bildningen. Önskligt vore, att den förra alltid slöte 

 sig till det redan stadgade och icke började med att nedrifva 

 hvad den ännu icke rätt uppfattat. Men då mången, som nyss 

 börjat sina undersökningar, betagen af denna for sig nya syn, 

 tror sig derigenom kunna förhäfva sig öfver sina föregångare (ty 

 ingen är högmodig öfver förtjenst, utan endast öfver sin lycka), 

 erinras man om fröken Rudbecks svar till Linné, då denne visa- 

 de henne nya i Academiska trädgärden införda växter, sägande: 

 "Den och den och den plantan fanns icke här i eder faders tid''. 

 "Åh!, var svaret, min fader hade nog ock förstånd, fast han ej 

 planterade del i krukor". 



