^ 1S6 



misslyckas, ty växten är icke något bcj^ränsadt, såsom djuren, 

 utan oupphörligen inbegripen i utveckling, och dess bildningsdrift 

 mer fri; den söker endast förverkliga vissa bestämda typer, hvil- 

 ken den ofta ej upphinner, utan qvarstannar på en lägre stånd- 

 punkt. Alla karakterer äro endast hjelpmedel för arternes 

 igenkännande, men ingalunda vetenskapens mål. Detta är sö- 

 kandet efter de i naturen framstående typerne och uppfat- 

 tande af det inre lif, hvafaf alla dessa formella skiljemärken 

 äro uttryck. Också kunna i allmänhet inga konkreta före- 

 mål strängt definieras, utan endast ideella begrepp, som vi 

 sjelfve fastställt. Ju mer man derföre sätter Systemets full- 

 komlighet i osvikliga karakterer, desto mer våldför man of-. 

 tast naturen; de högsta sanningar kunna aldrig framställas 

 liandgrijiliga eller lör blotta ögat förnimbara. Liksom natur 

 och konst, sä äro ock natur och system motsatta begrepp; 

 båda rnåste idealisera naturen. Uedan våra större systema- 

 tiska indelningar och begränsningar erkänner icke naturen 

 inom växtriket (inom djurriket är det vida olika); den utgör 

 tvärtom ett sammanhängande storartadt helt, som vi blott för 

 vår inskränkta uppfattningsförmåga måste först sönderdela och 

 sedan, så godt vi förstå, söka hopflicka. På vetenskapens 

 högsta ståndpunkt försvinna alla systemcr; åtminstone fram- 

 ställer icke naturen något sådant för erfarenheten. Den, som 

 framställer ett system, kan derföre på visst sätt sägas om- 

 skapa naturen, men bör likväl alltid besinna, att naturen 

 sjclf måste lemna alla matcrialier för byggnaden, och att lian 

 intet af sin egen fantasi får tillägga. Mången har derföre 



