160 



ven om lian liänföres af dess skönhet och njuter af dess läc- 

 kerheter; men finner man enheten i den oändliga mångfalden, 

 fattar man denna i oändliga gradationer återspegla en ge- 

 mensam grundtyp, sä framträder den i en förklarad glans. 

 Denna är väl det inre ljus, som i alla tider åberopats af män- 

 ga svärmare, nej, förlåt oss, måhända anderikaste siare; fast 

 tanken utan förtrogen bekantskap med tingen ej kunde iklä- 

 da sig lättfattlig drägt. Detta är den nya skapelse, då 



"Djupt låg naturen för vårt öga, 



Djupt läg den för vår känsla död; 



Kom så en blick ifrån det hÖga 



Och ljus och lif i verlden böd." 

 Då förnimmer vår himlaborne ande både sitt högre ursprung 

 och sin högre bestämmelse än jordens grus; då förhäfver sig 

 icke tanken till sjelfförgudning, men känner sig sällare, ned- 

 tryckt af det oändligas allestädesnärvaro; då gripes tillika sjä- 

 len af outsäglig längtan, att från högre rymder skåda förkla- 

 radt, hvad här är ett mörkt tal, och att instämma i det Hal- 

 leluja, myriader -Eoner, i evig harmoni, jubla kring Allfaders 

 thron. 



