162 



de fullkomligaste; men tvärtom i den organiska naturen, Jer 

 hvarje naturalsters princip alltid är enkel, men dess fullkom- 

 lighet bestämmes efter dess raångfaldigare utbildning. Lin- 

 nés snilleblick insåg genast det skefva, osäkra i det vanliga 

 utgåendet från det ofullkomligaste i systematiska framställ- 

 ningen *); andra de utmärktaste Naturforskare vunno denna 

 insigt, först sedan de vunnit mer allmän öfversigt öfver hela 

 fältet, såsom Haller, Decandolle, Wahlenberg m. fl. Grunden 

 till denna så allmänna förvillelse är, att man uppfattar natu- 

 ren endast såsom materia, såsom något mekaniskt. Vill man 

 framställa antingen den enskilda plantans eller hela växtrikets 

 utbildning, är uppenbart, att man måste utgå från dess för- 

 sta, enklaste former; men lika klart är, att i Systemet, som 

 måste uppfatta hvarje naturalster som en idé, såsom ett full- 

 ändadt helt, måste man utgå från det högsta och fullkomli- 

 gaste. Det är först de högst utbildade, som klart framställa 

 denna idé; utgår man från de lägsta, måste man antingen an- 

 ticipera den eller famla i mörker. Det är det förra, som 

 vanligen sker; ty de lägre bildningarne äro så sväfvande och 

 tvätydiga, att man först efter jemförelse med de fullkomli- 

 gare kan bestämma deras plats. Det är just i de enklaste, 

 ofullkomligaste alla serier sammanfalla, och omöjligen reder 



*) "In systemate a porfeclissimis ad sim[iIiciora progredi est series 

 iiaturalissima. Sy^;temat.ici mellu)Llo matheniLilica in scientia naturaii 

 a simpliciorihus ad composila adscenfUint adorufne incoperc ab Algis, 

 Miiscis, Fungifi, sej naliiralis iiislinclus (jocef nO'5*e primnm prn\i- 

 ma, (loin miniitissimo." Linn. Ihil. Bot 



