170 



rulaceo' ' I stiilles högst. är. att de vavter äro fullkomligast, 

 som lialVa alla delanie mest åtskilda (discreta), det största 

 antal sländare, småfrukter och Iröu inom hvarje blomma. 

 Således stå Thalamiflora', seti Calyci/Iora; (elter dess begräus- 

 uing] högst: efter dessa följa Corollif/ora' och sist Apetalcp. 

 Att de e[)igynska Corolli/Iora' hänföras till Calyciflorce, är re- 

 dan af alla medgifvet vara oriktigt, och \i hoppas redan visat, 

 att Corolliflor* icke böra inkastas emellan de llerbladiga och 

 kronblads-lösa. För min del skulle jag för öfrigt vilja helt och 

 hållet omvända de Oecandollska grunderna, så att de växter äro 

 fullkomligast, som hafva alla delar innerligast och mest iiar- 

 moniskt förensile; icke de, som hafva det största, obestämda 

 antal ståndare (lika litet som de djur, som hafva största antal 

 fötter), iitai! de, som hafva det typiska; icke de, som hafva de 

 flesta frukter eller frön efter hvarje blomma, utan de, som 

 efter hvarje blonmia letnna blott ett frfi. Men detta skall 

 nedanför närmare utvecklas. 



Men innan vi framställa vara grunder, måste vi erinra, 

 att naturalstrens utbildning icke skett i ett jemnt framskri- 

 dande till högre fullkomlighet, icke heller kunna växterna 

 ordnas till en enkel serie, hvilket utgör grundvalen för Oe- 

 candollska systemet "*), utan utbildningen har skett i liera |)ar- 



-) I afseoiid^^ pä Ranuncutaceiv k;iii dessutom anmiirkfis, att de för 

 sin lialf-monoGoLyledoiiska slructur, sina \aginoiaiide blad o. s. v. 

 icke kunna anses fur typiska Dicotyledoner. 



**) Just dciigenom tvingas Författaren alt i zigza« aptera de skilda 

 serierna tilltiopo, s§ alt f, ex. den lilla. alypiskO; ii(ipenbart o- 



