i7.H 



en nödvändig följd deraf '), All oregelbiindehhet i blommor- 

 na uppkommer doraf, att kransen icke är jemnt sluten, ulan 

 bibehåller en dragning ät spiralställning, af snedt läge eller 

 delarnes felslående eller sammanväxning. Man har tillfälle att 

 se detta hos åtskilliga Personatce m. 11, der toppblomman blir 

 regelbunden, men sidoblommorna oregelbundna, f. ex. Peloria. 

 Mer typiska exempel häruppå erbjuda Loheliacece. Hvarje 

 familj med oregelbundna blommor bör derföre återföras under 

 en regulier typ. Bland de högsta familjerca, såsom Synan- 

 thereae, Dipsaroa\ Valerianea?, Campanulaceeo, Lobeliareje o, s. 

 v., skilja de irreguliera kronorna icke ens egna familjer. 



4. De växter äro fullkomligast, som icke blott hafvn 

 alla organer fullständigt utbildade, utan ock alla organer i 

 fullkomligaste harmoni förenade. De Fanerogama växter, hvil- 

 ka allmänt erkännas som lägst, såsom Clräsen, Ilängelrädeji, 

 hafva blommans delar mest åtskilda; i den mån de högre ut- 

 bildas, ordnas de först till regnliera kransar, och sedan före- 

 nas de. Ett skenbart undantag göra de Holocarpiske frukter- 

 ne; men dessa äro att jemföra med de blommor, som endast 

 ega blomkalk (perianthium). Fruktbladens utveckling sker 

 parallell med blombladens; liksom Apetalw bland de sednare 

 stå lägst i sin provins, sä stå Ilolocarpw lägst i hvarje klass; 

 emot Dialypetalfc svara Schizorarpce, mot Sf/mpetala; Syncar- 



') Hos iljiireii i.ii- Jen symmetriska fornien len tyiiiska, och, all af- 

 vikelsc derifrön, f. «x. hos FlniiiJrorne (^P/cfirnnecte';), anlviliM 

 ofullkomlighet, är välbekant för Znologeriu- 



