1»6 



d. v. s. troget upptager det enskilda i verkligheten. Största 

 konsten vid allt systematiserande ligger deruti, att inse, huru 

 långt erfarenheten lemnar ledning, och hvar reflexionen (= 

 konsten) vidtager eller måste blifva det öfvervägande. Ty 

 blotta empirien lemnar aldrig något system; redan Seneca 

 anmärker träffande: naturen lemnar oss vetenskapens innehåll, 

 men icke vetenskapen *). Linné ansåg slägtbegreppet strängt 

 och artbegreppet i det närmaste grundade i naturen, följak- 

 teligen rent empiriske; men systemet, äfven det sä kallade 

 naturliga, hvarom han tvifvelsutan hade klarare begrepp än 

 mänga dess anhängare, ansåg han uppkomma endast genom 

 reflexion **). Så väl om art- som slägtbegreppet gäller åter 

 dess yttrande, att föremålen måste bestämma karaktererna, men 

 ej karaktererne föremålen ***), d. v. s. vara strängt empiriska, 

 så att artens eller slägtets naturliga typ är hufvudsak, karak- 

 tererne åter icke kunna bestämma, hvad som utgör slägte el- 

 ler art. Nu mer synes man vilja omvända förhållandet, gö- 

 ra arterna och slägterna till artificiella, beroende endast af 

 karakterer, men systemet till empiriskt; då deruti på det un- 

 derordnade lägges Hka vigt af värde som på det mest genom- 



*) "Natura semina nobis scientiiB dedit, scientiam non d<it." Seneca. 

 **) Man jemföre Linnés Föreläsn. öfver Ordines Nat. af Gieseke, 

 särskildt anekdoten om Fagraeus, — "Filum Ariadneum syste- 

 ma, sine quo omnis scientia chaos. Linn. Phil. Bot. 

 ***) "Genus dabit characterem, uec character genus." Motsatsen der- 

 af är det nyare: "Slägtbegreppet uppkommer af familjens analys." 

 Hvilkcudera af dessa delinitioner är den rätta beror deraf, antin- 

 gen man antager slägtbegreppet för något naturligt eller artificielt. 



