i88 



ler inom det theoretiskas område. Att arter och slägten äro 

 något af naturen gifvet och begränsadt, är visserligen mer en hy- 

 pothes än ett axiom; men vetenskapen måste betrakta dem som 

 sådana. I sednare tider hafva likväl flera förnekat deras sjelf- 

 ständighet, antagande, att naturen frambringar hvarken släg- 

 ten eller arter, utan endast vexlande former, dem vetenskapen 

 sedan fastställer och ordnar. Men redan i den oorganiska 

 naturen hafva vi i de enkla kropparne fastställda typer, och 

 i ännu större mån tvingas vi erkänna dylika i den organiska 

 naturen. En del Filosofer och Morfologer gå, under sitt i- 

 dealiserande af naturen, ännu längre, i tankan skapande en 

 urplanta, från hvilken hela växtriket skulle nedstämma (hvar- 

 före icke så gerna, för att gå riktigt till botten, en urorga- 

 nism, eller ett urting?); men som någon sådan i verkligheten 

 icke kan framställas, ligger den utom Naturalhistorien, som en- 

 dast har att befatta sig med det i erfarenheten gifna. Ge- 

 nom förnekande af både slägternas och arternas sjelfständig- 

 het förlorar den speciella forskningen allt värde. För att 

 rädda detta, antog den berömde Växtgeografen Schouw, att 

 naturen ursprungligen frambragt hvarken slägten eller arter, 

 utan endast en oändlighet individer, af hvilka likväl flera ge- 

 nom fortplantning nu fixerat sig till bestämda arter. Necker 

 var den förste, som bestämdt uttalade, hvad som låg på botten 

 i Tournefortska uppfattningen af slägtbegreppet, att endast 

 slägten voro grundade i naturen, hvilka han derför benäm- 

 de arter, och hvad man vanligen kallar familjer för slägten. 



