189 



En följd deraf blef, att både Tourne fort och Necker längre 

 ned utsträckte slägtbegreppet än deras samtida. 



Det skall tvifvelsutan vid första påseendet anses oform- 

 ligt, att vi antaga tvenne slag af naturen fastställda begrepp, 

 liksom tvenne slags enheter, nemligen både slägten och arter, 

 och blir derföre nödigt, att förklara dessas förhållande till hvar- 

 andra, undersöka, hvilketdera af dessa är det mest ursprung- 

 liga. Äldre Forskare, före Tournefort, saknade klart medve- 

 tande både om art- och slägtbegreppet — och satte icke ens 

 i fråga, då Geologien ännu icke ledt till några högre och vid- 

 sträcktare utsigter öfvcr naturen, att alla former allt från 

 anno mundi 1 förblifvit oförändrade. De okända växtaftryck, 

 man redan då funnit i berglagren, förklarades fÖr lemningar 

 efter syndafloden. Ett återljud deraf var det Linneanska, 

 att «arter voro de vid tidens början skapade växtformerna» *). 

 Detta var en hypothes, som i praktiskt hänseende ej kunde 

 tjena till någon ledning; ty lika litet man kan försätta sig till 

 månen för att undersöka dess vegetation, kan man förflytta 

 sig till urtiden, för att utreda de ursprungliga formerna. De, 

 som ännu åberopa denna åsigt till bevis för sin artbestämning, 

 synas ej inse, att hela deras grund är en cirkelbevisning; derfö- 

 re att de antaga en växt för art, antaga de den för en ursprung- 

 lig form. Genom Geologiens klara och ovedersägliga bevis 

 äro vi numer lyckligtvis ifrån allt tal om det primitiva, ur- 

 sprungliga i frågan om artbegreppet; vi veta nu med full viss- 



•) Tot numeramus species, quot in principio creatflp lormae. Linné. 



