19S 



inan slägtbegreppet såsom det ursprungliga i naturen, förfaller 

 all strid derom. Slutligen kan jag icke undgå anmärka, att don 

 fina instinkt, som röjer sig i språken, anat detta förhållande; ty 

 ordet slägte (genus af generare) antyder ju redan ett gemen- 

 samt ursprung, art åter (species^ ett återsken) någon egen- 

 domlig utveckling deraf. 



Men man måste alltid vara på sin vakt, att icke hypo- 

 theser, hvarken af det €na eller andra slaget, störande inver- 

 ka på den rent empiriska forskningen. Vi hafva likväl an- 

 sett af vigt att upptaga dessa frågor, emedan de icke låta 

 afvisa sig — ocli man ofta har tillfälle se, huru de ensidigt 

 uppfattade leda till mycken förvillelse vid behandlingen af äm- 

 nen, som helt och hållet falla inom erfarenhetens område — 

 och i förening med mycken egenkärlek, men ringa sakkän^ 

 nedom, kunna stegras till verklig fanatism för förutfattade 

 meningar. Att bestämdt få afgjordt, hvad som uteslutande 

 tillhör empiriens och speculationens område, är dessutom in- 

 gen ringa vinst. Man borde åtminstone deraf inse, att allt 

 tyckande, efter mer och mindre afvikande yttre utseende eller 

 likhet; allt vägande af karakterernas förmodade större eller 

 mindre vigt; allt blott jemförande af torkade exemplar, dä 

 frågan ar om narbeslägtade arter, aldrig kan leda till något 

 afgörande utslag i frågan om artbestämning, utan endast pas- 

 siv naturbetraktelse. I hela naturen gifves ingen enda abso- 

 lut, alltid oföränderlig karakter *); deremot gifves verkliga ar- 



*) "Nullum est in rerum natura signum, quotl ubique constans s\t 



13 



