11)9 



outsäglig,' känsla al (k'l rättj, surn umifallei mängden ocli dei- 

 före anses fur nyck och inconsequens, men afhäller dem från 

 den ylterligliet, som är oskiljaktig från allt bJiiidt fasthän- 

 gande vid abstracta principer i concreta frågor. — Allt det 

 samma gäller i ännu högre grad för artbestämningen; äfven 

 der finna vi, att de, som framior mäiigdon erhållit Cassan- 

 dras gåfva, få äfven erfara Cassandras öde, att icke tros af 

 sina samtida, f. ex. Ehrhart*), utan först af en framtid nju- 

 ta full rättvisa. Den theoretiska behandlingen af arterna, så 

 väl deras bedömmande efter karaklerer som analogier, är 

 grunden till närvarande förbistring — och något stadgadt är 

 icke att hoppas, förrän man erkänner erfarenheten — den 

 klarseende erfarenlieten eller Linnés accrrimum judiciuni — 

 som enda domaren i dessa frågor. Man måste vid begag- 

 nandet af mänga författare, för att förstå deras trovärdighet, 

 lära sig läsa mellan raderna; ty just de, som mest braska med 

 sin stora erfarenhet, sina vidsträckta forskningar (just för sin 



*) ".Mit weiiigeii Worten eiiien Lorbeer auf das Grab des trefflichen 

 Friederich Ehrhart zu legei); desson verzligliche eigenschaf- 

 t.en und VcrdJenste, wie allgemein bokant und betrauert ist, Mlih- 

 reiid er leble, so weiiig Aneikannuiig fandeii, habe ich aus dop- 

 pellem Giunde fiir Pilicht erachlet. Mtige diese daukbare Erin- 

 uerung seine Ascho siiliueu mit der Sobuld jener, dcrea Name 

 mit ihreni Tode erlo.'?(:hcii, wäiircrid die Jahtijuriier der Wis- 

 seuschaft den Naiiien des Tiefgekraukten der Uuslcrblichkeil zu- 

 fiihren." Della iir både \äl siigdt och ädelt af en man, som man 

 i veteiiskaphgt afsecnde kan anse för Ehrharts anfipod i princi- 

 per — och tvifvelsulan, samtida, skulle vaiit hans mest bestämde 

 molslSndare. 



