201 



tycke, föriUsättningar, analogier, ett post hoc, crgo ex hoc 

 o. s. v. Att denna behandling af artbegreppet leder till full- 

 komlig upplösning är sä mycket säkrare, som tvenne af dess 

 anhängare aldrig komma öfverens; hvad den ena uppbygger, 

 nedrifver den andra. (Man jemföre en del nyare Floror öfver 

 samma trakt.) Anledningen till detta theoretiserande på ett fält, 

 som ligger inom empiriens område, är (utom lättheten att på 

 denna väg hinna målet och vinna sken af skarpsinnighet), att 

 man ur systemet och generella Botaniken, som måste hvila 

 på reflexion, förvisat all fdosofisk behandling; men^ som denna 

 alltid utkräfver sin rätt, har den flyktat till ett för sig främ- 

 mande fält. 



Vetenskapens egentliga olycka för närvarande är brist 

 på all auctoritetstro, att ingen vill afse andras erfarenhet, 

 utan endast sitt eget tycke och sin känsla — och i stället 

 för att söka sammanstämmande åsigter, framför allt vill sy- 

 nas skarpsyntare och agera skolmästare. Vidare, att man 

 lägger så öfvervägande vigt på framställningens form, att man 

 anser sä väl åtskiljandet som återförenandet af slägten och 

 arter i sig för något af vigt. I båda kan vara något lika 

 lumpet. Vetenskapen vore en lätt sak, om man kunde in- 

 lägga någon förtjenst genom ytterlighet i ena eller andra rigt- 

 ningen. I tvetydiga fall är det alltid bättre att åtskilja än 

 förena, emedan dessa af heterogena elementer sammansatta 

 arter alltid grundlägga mesta förvillelsen i vetenskapen *). Det 



*) För nybcgyniiareii ar dc4la al hogsln viyl. "Qui bcne dislinguu. 



