5J02 



ligger dessutom ett lalsariuin uti anticiperande at eriarenhe- 

 ten; de flesta falska föreningar härleda sig deraf, att man 

 bedömt hvad man icke känner *). Man synes icke erinra 

 sig, att man förlorar förtroendet äfven i frågor, som man rik- 

 tigt undersökt, en gång beslagen med dylik antecipation af 

 erfarenheten. Bäst är likväl onekligen alldeles gå förbi och 

 lägga åsido allt hvad man ej noga känner, allt hvarom man 

 ej sjelf har stadgad öfvertygelse. Om man erkänner en form, 

 skild, för beständig i naturen, så blir ingen skillnad i sak, om 

 man uppför den som art eller underart; det rör endast fram- 

 ställningens form och beror af olika uppfattning af artbegrep- 

 pet. Då Linné anförde en mängd arter som, artförändringar, 

 ehuru han sjelf likväl medgifvcr dem Aara oföränderliga, så 

 är emellan honom och sednare författare, som åtskildt dem, 

 ju icke minsta skillnad i sak, utan endast i framställningens 

 form. Derföre anser jag temligen ändamålslöst det af Re- 

 censenter och Referenter af Botaniska skrifter vanliga upp- 

 räknandet af de former, som blifvit upptagna som arter eller 

 varieteter (ty det vexlar som kursen), utan att redogöra för 

 Författarens grunder och dess uppfattning af artbegreppet, 

 som gjorde hela den långa listan öfverflödig. Det är väl icke 



bene discit/' Man kan ju icke dömma om saker, som man ej rik- 

 tigt känner. Af iiigeo, som gcltt d(Mi motsalta vägen, har blifvit 

 något af för vetenskapen. 

 ') Icke kan nian sägas känna en art, för det man har exemplar der- 

 af i silt herbarium! Dertill foidras betydligt mera. Mon älven de 

 pålitligaste granskare afvika ofta i sina omdömen; i flesta fall 

 hafva de då haft helt olika former under ögonen. 



