SSOä 



förtiga alla dem, som icke lÖrmä eller gitta observera *). Alla 

 arter, så väl inom olika som samma slägte, stå icke lika långt 

 skilda från hvarandra; i mycket artrika slägten måste de na- 

 turligtvis ligga hvarandra mycket närmare ån i artfattiga. I 

 de förra samla de sig likväl kring vissa hufvudformer; och, om 

 nu dessa underordnade, naturligtvis alltid under förutsättning 

 att de äro beständiga, för den obestridliga slägtskapen sins 

 emellan upptagas som arter eller underarter, kan synas lik- 

 giltigt, blott man uppgifver, i hvad mening man fattar art- 

 begreppet. Linné, i synnerhet i sina äldre skrifter **), antog 

 en mängd sådana; hela slägtet Pelargonium upptogs som en 

 art, alla annuella Geranier som en annan o. s. v. i Hortus 

 GlilTort.; men med ökad erfarenhet åtskilde han arterna allt 

 nogare (jal bland odlade och exotiska ända till öfverdrift), men 

 bibehöll dock många, f. ex. Yalcriana locusta, Medicago po- 

 lymorpha, Rumex aquaCicus, Myosotis scorpioides m. fl. Dä 

 den oupphörligt växande artmängden är en verklig olycka, 

 skulle jag önska, att denna högre uppfattning af artbegreppet 

 vore möjlig; men efter allvarliga försök har jag funnit, att den 

 endast skulle leda till ännu värre godtycke. När likväl skill- 

 naden uppträder blott i en enda del, f. ex. hos Galeopsis-arter, 



*) Desse äro de posilivasle of alla, bliadt föidönimunde allt nytt, för- 

 kättraude vissa personer, utan att viiija iogä i någon speciell 

 granskning. 



*) Det var framfor allt i Hortiis Cliflorlianus, som Linné gick längst 

 i denna öfverdrift. Men man märke noga, att det var första för- 

 söket, att fullt logiskt definieia arterna, hvarföre Linné icke kun- 

 de skilja andra former än dem, Uvilkas karaklerer voro klara. 



