2i2 



olika tiden för blommornas vakando, d. v. s. deras öppnande 

 och tillslutande pä bestämda, men olika dagens stunder, f. ex. 

 ErythrecPy Potentillce, Sitenes-arter, Melandrium diurnum, ve- 

 spertinum, noctiflorum. Men att framställa hela den skiftande 

 mångfald i lifsyttringar äfven närförvandta växter visa, kan en- 

 dast ske i ett eget arbete. 



Till växternas biologi höra äfven deras växtort och geogra- 

 fiska utbredning — och båda lemna, riktigt uppfattade, vig- 

 tig ledning för artbestämningen. Ingen växt, som saknar e- 

 gen historia, kan betraktas som egen art; det faller helt och 

 hållet i det löjliga, att som egna arter upptaga växter, hvaraf 

 man blott funnit ett och annat stånd, och ännu mer alla ba- 

 stard-bildningar. Men lika orimligt är, att förklara arter med 

 egendomlig historia och geografisk utbredning för bastarder. 

 Afven om dessa åsigter vore sanna, ligga sådana hypothe- 

 ser om arternas primitiva genealogi utom all erfarenhet, 

 och, då de nu i verkligheten förhålla sig som äkta arter, må- 

 ste de som sädana anses. Men icke antyder olika växtställe, 

 som man vanligen finner uppgifvet («di(Tcrt — — denique 

 loco natali»), egen art, snarare motsatsen, utan man må- 

 ste iakttaga arternas olika förhållanden uppå samma växtort, 

 (se Scirpi, nedanför). Utan att någorlunda fullständigt känna 

 en arts geografiska utbredning, kan den icke sägas vara rik- 

 tigt känd. Huru den bestyrker artskillnaden, skall blott med 

 ett exempel bland tusende upplysas. Pä backarne här kring 

 llpsala mötas PotentUla verna och alpestris väl skilda, men i 

 förkrympta former; don förra utbildar sig fullkomligare och 



