214 



läggning före utslåcMidet, och t\irvt'lsutan är »ema/io eller bla- 

 dens läge i knoppen löre utvecklingen af stor vigt. Deremot 

 känner man nu med visshet, att en del subtila frökaraklerer 

 f. ex. rotämnets läge i Cruciferernas frön icke är oföränder- 

 ligt. Tournefort afsåg äfven mer vigtiga skillnader i ve- 

 getativa systemet, h vårföre hans slägtbestäniningar ofta äro 

 mer naturliga än de Linneanska. För vetenskapens prakti- 

 ska mål, hvilket den förnäma vetenskapen för sina abstracta 

 principer alltför mycket förbiser, vore högeligen önskligt, alt 

 man mer lämpade sig efter den oförgängliga, i folkets med- 

 födda känsla lefvande uppfattningen af det naturliga, underdel 

 Botanisternas åsigter vexla för dagen *). Ty eliuru vi antaga 

 både slägtet och arterna grundade i naturen, följer icke der- 

 af, huru vidsträckt eller inskränkt, utan endast, att de i båda 



*•) Allt från slägtbegre])pets fastställande hafva Pinus och Abiesj A- 

 nemoiie och Ptilsatilla m. H. periodiskt varit än förenade, än åt- 

 skilda. Jag vill yppa för I^äsareii hemligheten, hvarföre man ofin 

 I sädana conventiouella fiägor hytor om namn, liksom moder i 

 allmänna hfvet, nemligen att man därigenom hoppas få tillfälle att 

 sätta sin hallstämpel pä en mängd arter, äfven dem, som man al- 

 drig sett. Redan i Syst. Myc. I. framställde jag derföre den grund- 

 satsen, att man som Auctor för arten skulle citera den, som först 

 rigtigt framställt densamma, eller iippgifva artens sanna källa. 

 Med tillfredsställelse har jag sett de flesta bättre författare, bäde 

 i Zoologi och Botanik, hafva antagit denna grundsats, och att de 

 Italienska Naturforskarne pä ett allmänt möte enhälligt erkänt den- 

 samma. Dä en person brukar blott för sålunda vexlande slägt- 

 namn sätta sm hallstämpel lill arterna, är det för mig ett osvik- 

 ligt bevis, att han blott lefver i lornien, eller idkar vetenskapen ej 

 for dess egen skull, ulan af fåfänga. 



