21» 



beräkning, utan måste underordna sig högre lagar, för livilkas 

 uppfattning förnuftet endast är själens öga. ' Och blott genom 

 undergifvenhet för dessa lagar blir menniskan, enligt skaparens 

 första bud, naturens herre. 



Menniskan är medfödt begäret att blicka in i framtiden, 

 och, då hennes lycka och trefnad äro i väsendtlig mån beroende 

 af ett kommande års bördighet, är det helt naturligt, att man 

 i alla tider sökt af yttre tecken i förväg beräkna densamma. 

 Erfarenheten har klarligen lärt oss, att i naturen intet är till- 

 fälligt, utan har en inre grund; intet bestämmes af slump, 

 utan af eviga oförgängliga lagar, och derföre har man i na- 

 turen företrädesvis sökt varsel för ett kommande års väder- 

 lek, såsom orsak till årets mer eller mindre fruktbarhet. Många 

 hafva gjort stort uppseende för dagen genom förutsägelsen om 

 ett kommande års väderlek. Men väderspåmäns anseende och 

 förtroende har allt hittills varit ganska vanskligt; ännu har 

 ingen lyckats uppgifva några klara och bestämda lagar för den 

 invecklade samverkan, som mellan samtliga naturkrafterna äger 

 rum i deras gemensamma härd, atmosferen. Utom dess ut- 

 faller skörden visst icke endast efter det löpande årets väder- 

 lek; ty densamma felslår stundom, då yttre förhållanden icke 

 synas missgynnande, och tvärtom. — För att inse tingens 

 inre grund, får man icke ensamt söka den i vädret. Heldre 

 än vilja utforska en okänd framtid efter himmelstecken, eller 

 läsa jordens väderlek i vintergatan, anse vi det säkrare blicka 

 tillbaka till det lörllutna och aktgifva pä de oss omgifvande 

 vtlre förhållanden. Då allt varande har sin rot i det förflutna 



