2S6 



gar torde vi här böra anmärka. Först den, att äfven stark 

 köld icke skadar fröns groddbarhet, ehuru flera, äfven inhem- 

 ska, växter under sin vegetationsperiod bortfrysa vid en och 

 annan grad under fryspunkten. (Flera utländska från heta 

 klimaterna bortfrysa redan vid 10 — 12 gr. värma). Tvärtom 

 är torr, ren köld för frön vintertiden vida bättre än stark 

 och isynnerhet fuktig värme. — Vidare att vintersädens ut- 

 döende vissa vintrar, då den ofrusna marken i blid väderlek 

 betäckes af snö, enligt Hlubeks iakttagelser vanligen härledes 

 af en mögelväxt (Lanosa nivalis Fr).,- som växer bland den 

 smältande snön och öfverdrager brodden med ett hvitt, fint, 

 spindelväfslikt ludd. Det afbrott, som vintern gör i vegetatio- 

 nens utveckling i våra nordliga länder, är icke något egen- 

 domligt för dessa; tvärtom äger samma afbrott i vegetationen 

 rum i de flesta länder, fast under olika förhållanden. Så t. ex. 

 går vegetationen i de heta länderna till hvila, träden fälla sina 

 löf o. s. v. under den heta årstiden, h vilken motsvarar vår 

 sommar — och vaknar till nytt lif, träden utslå sina löf o. s. v. 

 under regntiden, hvilkcn motsvarar vår höst och vinter. Så 

 beröra ytterligheterna i köld och värme hvarandra. Här torde 

 vara rätta stället anmärka hela lifvets behof af hvila — af 

 afbrott, för sin fullkomliga utbildning. Hos de högre djuren 

 är det under sömnen tillväxten sker och de fysiska krafterna 

 stärkas; under sömnen är, som redan A ristoteles anmärkte, 

 djurens lif likartadt med växternas. Men, ju längre vi nedstiga 

 bland de ofullkomligare naturalstren, desto långvarigare och 

 nogare begränsad! blir detta afbrott. Så se vi bland insek- 



