228 



lifvets art (frivillig rörelse, näringens upphämtande inom indi- 

 viden), måste vara fria; växternas lägre utvecklingsgrader, för 

 näringens inhämtande ur en yttre härd, måste, liksom hela 

 (af flera individer sammansatta) plantan i jorden, vara fa- 

 stade vid växternas axel eller uppstigande del. Antingen bör 

 man således anse de olika individerna bland nämda djur fiir 

 olika organer af samma individ, eller ock växternas organer 

 för sjelfständiga individer, endast likt Polypernas förenade ge- 

 nom en gemensam stam. I bägge fallen bortdör den enskilda 

 individen, sedan den genom knoppbildning pänyttfÖdt sig sjelf. 

 Och häruti ligger grunden till växtlifvets skilda perioder, be- 

 stämda af årstiderna. Vid en lägre temperatur än den, vid 

 hvilken växternas lifskraft om hösten går till hvila, vaknar 

 den om våren till stegrad lifsverksamhet; det är ej endast 

 kölden, som om hösten afbrytcr växternas fortgående utveck- 

 ling, utan fast mer den uttömda lifskraften; ty om man in- 

 flyttar vid nämda tid våra trädslag i varmt rum, fälla de 

 icke desto mindre löfven lika väl som i den fria naturen. Hvad 

 morgon och afton, dag och natt är för djurlifvets periodicitet, 

 det är vår och höst, sommar och vinter för växterna. Men 

 det beror af väderleken och yttre förhållanden, om den slum- 

 rande lifskraften så väl i knoppar som i frön under den nya 

 våren väckes till nytt lif. Man har en hel sommar öfver i 

 iskällare förvarat frusna träd, som först deruppå följande vår 

 utvecklat sig, liksom ej längre tid än en vanlig vinter för- 

 (lutit — och i högre fjälltrakter är icke ovanligt, att växterna 

 flera är igenom förblifva täckta af snö och sedermera, först 



