22» 



efter längre mellanskof, under ovanligt varma somrar upp- 

 väckas till nytt lif. Under ogunstiga vårar förhindras lika- 

 ledes många växtfröns groning; men brodden kan likväl till 

 allägsen framtid slumra i sitt frö, till dess mer gynnande för- 

 hållanden återväcka densamma. 



Vårens beskaflenhet är således, näst knoppbildningsperio- 

 den om hösten, den mest kritiska tiden för kommande årets 

 frulitbarhet. Erfarenheten vittnar nogsamt, huru ofta vinter- 

 säden, klöfverfälten m. fl. växter denna årstid utdö — huru 

 elektriskt uppfriskande ett vårregn verkar på sä väl de obru- 

 kade som odlade fälten. Icke heller behöfver anmärkas, hu- 

 ruledes sjelfva jordens brukning, såsom plöjning, göSning, dik- 

 ning o. s. v., icke blott öka fruktbarheten, utan ock, verk- 

 ställda efter bepröfvad erfarenhet, i betydlig mån motverka 

 inflytelsen af menliga klimateriska förhållanden. Af stor vigt 

 är att finna den för olika årgångar mest passande såiiingstiden. 

 Den säkraste ledning derför lemnar väl åkerjordens egen be- 

 skalTenhet, men äfven vissa växters blomningstid. Emellan 

 \issa växter, som kräfva likartade temperaturförhällanden, fin- 

 nes i dessa hänseenden en sympathi, som förtjenar uppmärk- 

 samhet. Det är en folktro i flera landsorter, som vi hvarket) 

 våga bestyrka eller bestrida, att man af vissa vilda växters 

 större eller mindre yppighet om våren skall kunna sluta till 

 en kommande sommars olika lämplighet för olika sädesslag. 

 Att samma yllre vilkor, som äro gynnande för en art, äro 

 menliga för en annan, är åtminstone utom allt tvifvcl, så all 

 ogräs just bäst frodas de år. dä don ädlare skörden felslår. 



