233 



las bäst i sjelfva jordbryuet. Ligger kornet lör djupt, ititräl- 

 lar denna Törsta led ej i jordytan, utan mer eller mindre un- 

 der densamma, och rotbildningen sker då ofullständigt, liksom 

 händelsen är med de rötter, som stundom utväxa vid andra 

 leden. De grundare liggande kornens första sträled, som in- 

 faller i jordbrynet, afger deremot starka rottrådar, hvilka snart 

 så utbildas, att plantan med lätthet emotstår vintern, äfven 

 om barfrost skulle inträfTa.« — Ytterligare må följande in- 

 tressanta observationer, rörande rotbildning hos rågen, i sam- 

 maidiang med det föregående anföras: «Rågroten sätter inga 

 sidorötter, utan endast fina hårlika sugkärl. När plantan se- 

 dan börjar skjuta strån, nedtränga de om hösten bildade röt- 

 terna i alfven, eller den obrukadc jorden, och alit efter som 

 roten hinner djupare ned, och det öfre jordlagret uttorkar, 

 försvinna de fina sugkärlen derstädes. Stå plantorna mycket 

 tält, qvarstannar fuktigheten längre, liksom på en fetare jord, 

 hvarigenom äfven sugkärlen längre bibehållas och lemna väx- 

 ten så ymnig näring, att den ofta ej förmår bära sin egen 

 tyngd. Detta är orsaken till ligg-säd. Vid börjande blom- 

 ning har rågståndets rot stundom nedträngt öfver S fot i jor- 

 den; men mot spetsen äro trådarne fina som tagel och ore- 

 gelbundet vridna med nästan mikroskopiska sugkärl. När axen 

 äro matade, börjar roten aftaga i växtlighet, de egentliga rot- 

 trådarne hårdna, och sugrötterna förruttna.« Häraf visa sig 

 sålunda, huru beroende rågplantan är så väl af-det djup, hvar- 

 till dess frö myllats, som af den jord, hvari detta frö spirat; 

 samt huruledes fruktbarlieten i högst betydlig mån betingas 



