249 



rare blir dessa svampbildningars oskuld ådagalagd genom deras 

 vetenskapliga bestämning; ty de arter deraf, jag haft tillfälle 

 undersöka, äro inga andra, än som hvarje år förekomma på alla 

 tillfälligtvis förruttnande frukter och vegetabiliska substanser, 

 äfven pä potäter, som utan att af sjukdomen vara angripna 

 öfvergå till förruttnelse, såsom t. ex. efter frost. De vanligaste 

 äro PenicilHum crustaceum (Mucor crustaceus L.) och en med 

 Fusisporium aurantiacum förvandt art. Häraf följer ovillkor- 

 ligen, att om nämde parasiter vore sjukdomens orsak, och dess 

 utbredande endast skulle sökas i smitta, borde potatesfarsoten 

 härja alla år, hvilket lyckligtvis icke är händelsen. Vidare 5) 

 kunna växtdelar partiellt af dylika parasitiska bildningar vara 

 angripna, utan att de närliggande friska delarne deraf det min- 

 sta lida, t. ex. de svarta brandiläckarne (Spiloccea Pomi), 

 som vissa år äro så allmänna på äpplen; och 4) — hvilket 

 torde vara det mest slående beviset — kunna dessa parasiters 

 sporidier eller fröstoft aldrig gro på fullt friska växter, utan 

 endast på sådana, som redan befinna sig i öfvergång till för- 

 ruttnelse. 



Tron på parasitbildningen, såsom det primära och icke 

 blott sekundära i potates-sjukdomen, har funnit sitt vigtigaste 

 stöd i en uppsats af Prof. Mor re, en noggrann och högt ak- 

 tad forskare. Då nämde uppsats äfven blifvit införd i Sven- 

 ska Tidningar, anse vi oss speciellt böra pröfva den samma 

 och tillse, om det uppgifna faktum, som mig ej tillkommer 

 bestrida, icke tillåter en annan förklaring. Professor Morre 

 uppgifver nemligen, att i Belgien innevarande år parasitsvam- 



