253 



af stubben efter korn- och hafrestrån, som blifvit gröna af- 

 huggna, och uppträder tydligen såsom en bildning af den i 

 såret utströmmande råa näringssaften. Under våta höstar vi- 

 sa äfven de flesta frukter genom safternas bristande mognad 

 en synnerlig benägenhet att ruttna, och följden af denna de- 

 generationsprocess blir äfven bildning af Fusidier eller Fusi- 

 sporier, t. ex. Fusisp. pyrinum (på Päron), F. aurantiacum, F. 

 argillaceum (på Gurkor och Meloner) o. s. v. Men närmast 

 jemförlig med Fusisporii-bildningen på potatesväxten är F. Be- 

 tae, som uppkommer på af saft öfverfyllda Rödbetor, som blif- 

 vit odlade i sur jord. Alla dessa bildningars historia har af 

 oss blifvit fullständigt studerad och först framställd i Systema 

 Mycologicum *), då utan aning om frågans vigt för framti- 

 den; — och hvad vi deraf lärt tro vi gifva oss rätt att till- 

 lämpa på ett så fullt likartadt fall som potatespesten. En, re- 

 lativt till växtens natur, alltför otillräcklig värmegrad (icke 

 blott i intensitet, utan ock i duration) förorsakar en ofullstän- 

 dig eller allt för lös cellulbildning, hvarigenom den normala 

 motvigten emellan endosmos och exosmos måste upphäfvas **); 



*) Jfr. Sj-st. Myc. Vol. III. p. 443—448. 



**) För dem af våra läsare, som ej följt växlfysiologiens nyaste 

 upptäckter, anse vi oss böra vidfoga följande förklaring öfverväx- 

 ternes endosmos och exosmos. — Cellulerne äro växternas enklaste 

 elementarorgan, som ock är gemensamt för alla växter. Hvarje 

 cellul utgör för sig ett slutet heltj eller är — så att saga — en li- 

 ten blåsa, inom hvilken finnes mer eller mindre utbildad växtsätt, 

 den så kallade cellsaften. På de intill hvarandra belägna celluler- 

 nas väggar finnas inga tiål eller öppningar, genom tivilka växt- 



